Vi ska se romerskt blod på snön!
Jag tågar inte med folket mot dödsriket.
Och jag tänker inte dö med romerskt svärd i ryggen.
Jag varnade dig för män av mitt slag.
Du har känt smärta och förlust. Olycka som många av oss delar.
- För befäl under Tiberius. - Inte en pojke som tappar svärdet.
Här står vi, du under klacken.
Ska jag stanna i Sinuessa?
- Under Tiberius. - Jag vet hur mycket han tycker om dig.
Hon måste absolut tala med din far.
- Vilka bekymmer hade hon då? - Ja, det är gåtan.
- Fördes min slav åter till Sinuessa? - Hon har gått med i upproret.
Rebellerna har brutit igenom muren.
- Vi måste retirera! - Den mäktige Crassus flyr!
Han kommer att återvända.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Text hämtad från www.Undertexter.se
Spartacus! Romarna anfaller!
Crixus!
Är det allt Rom har att bjuda på idag?!
Jag är ännu inte mätt på blod!
- Crassus anfaller två gånger om dagen. - Men bara med några få män.
Han vinner tid för legionerna att närma sig, för vi sinkas av våra svaga.
En strategi som biter sig fast.
Hälsa dina gudar att Crixus pissar på dem.
Crixus. Jag vill tala med honom medan han ännu lever.
Hur många dagsmarscher bort är Crassus?
Smek kuken, jävla slav!
Gör hans tunga mer medgörlig.
- Fyra dagar! - Fyra dagar.
- Snälla! - Ta vapnen och fortsätt marschen.
Jag uppgav det ni ville! Jag ber er, låt mig leva!
Du ber fel man.
- Tre dagar av lukten att döma. - Vi knappade in en dag på Spartacus.
Är det konstigt?
- Männen har inte vilat sen Meliaåsen. - Inte ikväll heller.
Beordra andra legionen att sluta vila och fortsätta förföljelsen mangrant.
- Du driver dem för hårt. - Nu passar inte välvilja och mildhet.
Jag hårdnar inför kommande strid.
Men en legion på randen till kollaps är fel mot Spartacus och hans armé.
Alla i ledet som inte håller takten ska huggas ner på stället.
- Så var tionde död räckte inte...? - Han får inte slinka ur greppet!
Imperator. Senator Metellus begär audiens.
Metellus?
Du skickar mig till Rom för att jubla över Spartacus fall på Meliaåsen-
-och så gör du narr av mig med senaste nyheterna!
- Jag finner din ton stötande. - Som jag finner misslyckat fälttåg.
Spartacus förlänger bara sitt slut. Återvänd till Rom med det budskapet.
Jag är republikens senator och inte budpojke med nya inbillade segrar!
Du är vad jag finner nödvändigt. Eller har du glömt vår överenskommelse?
Håll löftet om gård i Sinuessa och börs fylld med skatteintäkter!
Förbindelse med namnet Crassus tjänar bara till att fläcka mitt eget.
Inget har förändrats.
Jag ska smula Spartacus och hans uppror under hälen som jag lovat.
Stöddigt från en vars mest betrodda slav flydde och gick med i upproret.
Håll dig utanför.
Du har tappat vettet!
Jag ser till att senaten kastar ut dig för att ha burit hand på en av dem.
Du...ska göra...som jag... befaller!
Marcus.
Återvänd till Rom. Nämn detta eller nåt som är emot mig...
...så offrar jag en förmögenhet på din död i nattens mörker.
Sätt honom på hans häst och skicka andra legionen mot Spartacus.
Säg till om uppbrott direkt på order. Vi får inte slå oss till ro.
Vi ska inte fly som kaniner vid jägarens inbillade fotsteg.
Inte jag heller. Men vi måste vara före Crassus tills vi fått förstärkningar.
Jag vill ha vägen belagd med romerska huvuden.
- Där hamnar våra utan försiktighet. - Det låter inte likt dig.
Jag tänker på de oförmögna bland oss.
- Men de slukar lika mycket som krigare. - Han har rätt i det.
Förråden är nästan slut. Snart kommer hungern och tynger varje steg.
Gannicus. Ta med Lugo och rekognoscera efter möjligheter till säd eller kött.
Vi kan inte fly i evighet. En dag måste vi åter stanna och slåss.
En dag.
- Du vet att han har rätt i detta. - Ingen mark man håller är säker krig.
Är det möjligt? Att slinka ur Crassus käftar igen?
Jag vill inte att du ska hamna i dem.
Jag tog åt mig för mycket och delar med mig...om du vill?
Fan!
Tänd elden, och vet att jag har ögonen på dig.
- Han har fortfarande våld i blicken. - Var duglig mot romarna så mjuknar den.
Det behöver han inte oroa sig för. I hjärtefrågor är hans oro befogad.
Glöm dem och orda inte mer om det.
Om du skrattat sorglöst åt mina ord, så hade känslorna var obesvarade.
Men du reagerar som om orden slår an känslosträngar.
Det är nog dina egna i så fall.
Och tar jag fel på dina blickar när jag går förbi?
Eller att du drar efter andan när jag nalkas?
Jag fruktade en natt under bar himmel.
- Tack. - Det var så lite.
Lite? Det var inte länge sedan du gladdes åt mitt lidande.
- Tanken finns kvar. - Men varför då hjälpa?
Jag hjälper Spartacus. Mot allt förnuft verkar han ha känslor för dig.
- Jag...jag saknar ord... - Och jag lust att höra dem.
Spartacus har offrat mycket i livet.
Han förtjänar lite lycka i gengäld.
Som så många andra.
Ursäkta, jag behöver hjälp.
Du måste krysta så hårt du kan.
- Igen. - Jag kan inte.
- Lugna dig och gör som hon säger. - Regnmakaren.
Vill du leva så krysta.
Kniv, snabbt.
Du är välsignad med en son.
Se på kuken, den dinglar som om det vore Jupiter själv!
Hoppas han använder den på de villiga.
Han ska vara glad över att så skickliga händer tog hand om honom.
- Har du gjort det här förut? - Ofta, med dem min dominus ägde.
Undrar om jag vet vem det är. Vad hette han?
Pompo. Han födde upp djur nära Campania...
Hon pratar om Pompo. Men märket på armen säger nåt annat.
- Var du slav åt Marcus Crassus? - En spion som ska nästla sig in.
Som hjälper till vid en födsel?
- Skickad av honom som vill döda oss! - Han skickade mig inte.
- Jag flydde hans tält vid Meliaåsen. - Varför vände du honom ryggen?
Tala! Annars kan du aldrig göra det!
Hon är en flykting som många av oss, oavsett vilken dominus hon flydde ifrån.
Hon förtjänar beskydd...
-...inte dolda hot. - Jag gömmer mig inte bakom tomma hot.
Inte mina fiender heller.
Crassus har inte skadat mig.
Dock hedrad son. Jag vill att han ska lida...
Min hustru behandlades lika illa...
...av dem som kallade sig själva hennes husbönder.
Hon är ditt ansvar. Du får ta hand om henne.
Berättar hon lögner...
-...kommer hennes liv att ta slut. - Tack så mycket.
- Jag är bekymrad. - Det Laeta säger stämmer.
Vi kan inte avvisa en slav som önskar frihet.
Låt henne då bli fri och svälta med resten av oss.
Gör alla redo innan du somnar. Vi följer andra legionen i gryningen.
- Jag minns inte att jag bad dig komma. - Det nyss skedda påkallar initiativ.
Avlägsna dig.
Jag är bekymrad när det gäller din far.
- Hur tänker du då? - Nyckfull.
Hans uppträdande sedan Meliaåsen har varit obalanserat.
- Han för befäl med fast hand. - Han slog sin bundsförvant.
- Metellus sade nåt olämpligt. - Han är en dumbom, utan tvekan.
Men republikens senator.
- Liksom min far. - Vars svar var värre än förolämpningen.
Särskilt som han är stolt över sin självkontroll.
Vi är i krig, Tiberius.
Mot en fiende som utnyttjar varje tecken på svaghet och för oss till undergången.
Säg vad du menar och kom till saken.
Älskad son har återfått faderns gunst.
Kloka råd från din mun kan ge honom förnuftet åter-
-och skingra tankarna på Kores flykt... - Din kuk mellan benen!
Därför kom du till mig. För att lugna stormen innan du sveps bort av störtregn.
- Du misstar dig. - Du lockade Kore till Meliaåsen.
Och gav henne möjlighet att bedra honom?
Hon bönföll med tårade kinder-
-om att få tala med din far om hans förbannade son.
Ett billigt knep, uttänkt för att fly till rebellerna på Meliaåsen.
Nog var det ett knep alltid. Men inte uttänkt av en kärleksfull slav.
Vad gjorde du med henne, pojke, för att få henne att fly?
- Tvingade du in din lilla kuk i henne? - Du går för långt, tribun!
Många gånger om dagen, men i det här fallet vet vi båda att jag inte gör det.
Jag ska blotta sanningen om vad du gjort.
Och din far tar sitt förnuft till fånga när hans hjärta tröstas av vetskapen om-
-att Kore inte är den som förrått honom.
Barnet är fött att leva i piss och skit.
Han är fri. Som så många av oss.
Som jag är nu, tack vare dig.
Jag önskar dig välsignad med mer än bara ord.
Ett ändlöst överflöd av mat.
Och ett riktigt hem, som håller dig varm den kallaste natt.
Kanske till och med vårt eget barn en dag...
Men jag har inte haft styrkan att förse dig med något av detta.
Din styrka räddade mig från gruvorna.
Ledde mig från skuggorna och återgav livet till bleknat skal.
Ett liv fläckat av blod och strid.
Min väg är utvald. Inte av ödet, inte av gudarna själva.
Jag väljer att gå vid din sida i det här livet och nästkommande.
Tills vi befinner oss på dess stränder-
-vill jag bara skicka fler romare dit före oss.
Jag förtjänar inte en kvinna som du.
Du är den ende som faktiskt gör det.
Crixus.
Gannicus och Lugo återvänder. Spartacus vill prata med oss.
De har sett en dal. Tjugo eller fler gårdar ligger i den.
- Överflöd av boskap och betande getter. - Då överfaller vi dem-
-och blandar djurens blod med romarnas under nattmånen.
Och i gryningen vill jag forcera norrut.
Mot foten av Alperna.
- Vill du slå läger i bergen? - Nej, jag vill gå över dem.
Och på andra sidan skingra vårt folk för vinden.
Har han blivit tokig?
- Crassus följer en lättspårad armé. - Tusen fria slavar bortom republiken...
Inte ens han har resurser att finna så många spridda på främmande mark.
Allt vi gjort, allt vi förlorat, betyder inget om vi vänder och flyr.
- Om vi stannar anfaller Crassus igen... - Låt dem komma.
- Vi besegrade dem förut. - Och kanske igen, men till vilket pris?
Hur många fler av oss ska dö?
Kvinnor som inte kan lyfta armarna? Eller nyfödda barn?
Jag vill se dem fria. Borta från republikens mörka skugga.
Låt oss då genomborra dess hjärta och för evigt upplösa skuggan.
Crassus armé avancerar från söder. Går vi västerut når vi Roms portar-
-innan legionerna kan försvara staden. - Skulle du slå mot själva Rom?
Och se det darra. Som den man du var, en åskvigg när Batiatus liv tog slut.
Lämna oss.
Du vet att jag har rätt i detta. Hur många romare har vi sänt i döden?
Republiken skakar vid nämnandet av Spartacus och hans slavarmé.
Vi har bara nupit odjurets vrist. Att hugga det i strupen, jag...
Nu fruktar jag vedergällningen.
Regnmakaren?
- Dödsskuggans dråpare? Rädd? - Inte för egen del, nej.
Men mina omsorger sträcker sig nu långt bortom sådant.
- Jag är trött på att fly. - Vila då. Med Naevia vid din sida.
Nej, hon vill inte svika saken. Inte heller jag.
- Tills Rom faller vid våra fötter. - Ska vi marschera mot undergången?
Jag vill att vi ska vara fria.
I sanning fria.
Tror du verkligen Crassus slutar när du tagit dig över bergen?
Att republiken låter oss komma undan? Vi har visat att de är sårbara.
Vi har visat dem att en darrande hand kan bli en knuten näve.
Vi har utmanat idén att en slav alltid måste veta sin plats-
-och acceptera spö och piska. Vi byggde deras mäktiga republik.
Med våra händer, vårt blod och våra liv.
Och vi kan se den falla till samma pris.
Du öppnade mina ögon, Spartacus. Be mig inte sluta dem.
Det var enklare mellan oss... när vår vänskap byggde på hat.
De dagarna är tyvärr förbi.
Med eller utan dig...går jag mot Rom. Med dem som önskar vedergällning.
Vi har slagits för möjligheten att skapa vår egen väg.
Jag ska inte längre stå i vägen för din.
I gryningen då. Till sist skiljs våra vägar åt.
Crixus.
Det är en sista sak jag vill be dig om.
Dalen är intagen!
Låt oss dela krigsbytet!
Och hålla en fest för Crixus, och dem som följer den obesegrade gallern!
- Det bränner i strupen. - Som alla riktiga drycker.
Du borde hålla dig till vatten och renare tankar.
Eller kanske du ska hämta en till. Den här är slut...
Kom ihåg i morgon när huvudet bultar, att jag bara lydde order.
Är du med den lilla nu?
Ursäkta mig. Jag vill inte såra dig.
Du kommer att såra den lilla... med dryck och ditt sätt.
Sedan söker du upp min säng igen.
- Du dricker ingenting? - Jag vill vara klar i skallen-
-när solen går upp och Crixus går mot Rom.
Jag har ofta varit av annan uppfattning än gallern.
Ändå kommer jag att sakna honom.
- Jag kommer inte att känna så. - Du hatar honom fortfarande?
Jag kommer inte att sakna honom...
...för jag lämnar honom inte.
Du överger Spartacus för att gå med Crixus?
Spartacus är som en bror för mig.
Men i det här går våra uppfattningar isär.
Det finns ingenting för mig bortom alperna.
Jag är varken herde eller bonde. Blod och strid är allt jag känner till.
Då är det bestämt. I morgon går vi mot Rom med Crixus.
Att höra de orden gläder mig. Men jag vill att du följer Spartacus.
- Min plats är för evigt bredvid dig. - Inte denna gång.
Du svor att inte ens gudarna kunde slita mig från dina armar.
- Och nu överger du mig? - Mitt hjärta överger dig aldrig.
- Det slutar slå om du dör. - Jag är en krigare.
En som jag är stolt över.
Använd dina färdigheter att ge de mindre dugliga frihet.
- Be mig inte lämna dig. - Jag önskar bara att du får leva.
Och ta vara på glädjen som finns i livet.
Crixus! Jag vill byta några ord med dig.
De kommer inte falla i god jord om du vill få honom att ändra sig.
Jag vill bara dela en skål... med en hedervärd man.
- En uppfattning du inte alltid haft. - Som inte alltid förtjänats.
Av någon av oss.
- Ibland har jag haft annan uppfattning. - En av många talanger jag slår dig i.
Det är ett under att vi inte dödat varandra.
Skulle vi kunna vrida tillbaka tiden, och stå på bättre fot?
Jag vill inte ha det annorlunda. Vi har gjort det omöjliga.
Vi har lagt huset Batiatus i ruiner. Raserat arenan i Capua.
Besegrat Glaber och alla efterföljande romerska horder.
Återställt hjärtat som slitits ur bröstet.
Om vi stått närmare varandra kanske ödet lett oss på mindre ärorika vägar.
Batiatus sa en gång att man måste acceptera sitt öde...
Eller förgöras av det.
Den fittan sa det till alla.
Jag ber att ditt ger dig allt du önskar. Och att vi en dag återser varandra.
Romerskt blod!
- Gör det ont? - Alla sår läker tids nog.
Jag är rädd att skadan tillfogad Metellus aldrig upphör att gro.
För återstoden av sitt liv ska Metellus frukta namnet Marcus Crassus.
Det är tid att slå hårt mot dem som står under oss.
Så att de inser vår överhöghet, och att vi vet att de inte förråder oss.
En läxa Metellus lärt sig väl. Kore borde fått samma instruktioner.
Nämn inte hennes namn.
Ursäkta. Det smärtar mig att se hur hon sårat dig.
Jag gav henne allt. Behandlade henne som om ordet slav inte betydde nåt.
Varför riskerar hon allt genom att fly?
Jag klandrar mig själv.
- Vad har du gjort för att orsaka nåt sånt? - Det är vad jag inte gjorde.
Jag visste att Caesar var falsk. Om jag haft ögonen på honom-
-hade han inte kunnat följa henne till åsen och ge henne tillfälle till flykt.
Jag tror inte att han kände till hennes avsikter.
Och jag tror att makt medför stort ansvar, far.
Att veta vem man kan lita på är störst av allt.
Visa ord som mottas väl.
Är du säker på det?
Jag har en tid dragits i motsatt riktning.
Vilket jag noterat.
Tack för att du stått bakom mina ord, även om du inte trott på dem.
Jag trodde på mannen. Och kommer alltid att göra det.
Agron.
- Jag hoppas du finner det du söker. - Och du frid, trots vad som hänt.
Ingen förtjänar det mer, broder.
- Var är Kore? - Omfamnad av lindrande sömn.
- Fylld av tacksamhet att vara vid liv. - Tack vare din vänlighet.
- Jag förväntade mig inte det från dig. - Jag behandlade ingen illa som domina.
Men du behandlade dem som ägodelar. Som handelsvaror.
- Som jag behandlades av Crassus... - Ditt lidande var bara ett ögonblick-
-av det så många alltid känt. - Ska vi jämföra sår?
Låt oss väga dem och se vilka som är värst.
Dina sår är läkta. Du är åter den kvinna du var.
Vi kan inte förändra vår natur.
Nej. Det kan vi inte.
Gå tillbaka till festligheterna. Vi har en svår resa framför oss.
Jag har druckit tillräckligt med vin... och fått nog av sällskapet.
Du är fortfarande romarinna. Nån jag aldrig kan ta till mitt hjärta.
Det är inte ditt hjärta jag vill ha i kväll...
Känns som igår när du var skränig galler och otålig att visa upp dig på arenan.
Nu följer tusentals dig i anfallet mot självaste Rom.
Det skulle vara en välsignelse av självaste Jupiter om du följer med oss.
Min resa leder mot andra vägar.
Det finns inget större...
...än att vända en man från strid.
- Är vi klara? - På din order...går vi mot Rom.
Ett beslut jag fortfarande är väldigt tveksam inför.
Men om jag trodde på gudarna, skulle jag be om att jag har fel.
Och jag skulle ge allt för att bevisa att du fortfarande är dåren.
Ta provianten! Vi går norrut mot bergen!
Spartacus...
När vi fortfarande var på Batiatus skola-
-pratade jag om hur vi kanske skulle vara som bröder i ett annat liv.
Men inte i det här.
Jag hade fel. Och kommer alltid se dig som en bror.
Liksom jag kommer att göra.
- Delar Spartacus sina styrkor? - De flesta går norrut mot bergen.
- Mest kvinnor och barn. - Åt vilket håll går de andra?
Västerut.
- Mot Rom? - Åt vilket håll ska vi gå?
Det finns bara ett. Staden måste skyddas.
Andra bjuder motstånd utmed vägen. Arrius håller ställningen bakom porten.
- En legion sinkar bara Spartacus. - Spartacus leder inte styrkorna i väst.
- Hans galler leder anfallet. - Crixus?
- Lika duglig men mer mordlysten man. - Han är ingen Regnmakare.
- Vi lämnar inte Rom oförsvarat. - Arrius sinkar Crixus-
-och ger oss tid att ta Spartacus med försvagad styrka. Vi måste få fördel!
Följ barnets råd och Rom kanske faller. Och med det allt vi har uppnått!
- Du ifrågasätter allt jag säger. - Säg nåt vettigt då!
- Vi måste hjälpa Rom! - Vi gör det min far beslutar.
Hjälp honom då att välja rätt. Inte det du tror han vill höra.
- Jag följer min egen vilja. - Som när du tvingade dig på Kore...
Den kvällen din far återtog Sinuessa.
Jag varnade dig för att dina gärningar skulle blottläggas.
- Du hittar på lögner nu, för att... - Spelet är över, pojk.
Horan Canthara såg dig komma från Kores tält.
Och hittade henne grovt utnyttjad.
Hon fick lova att inte berätta det hon sett.
Men jag kan vara väldigt... väldigt övertygande.
Riskerar du allt för en saga från en kvinna som suger kuk för pengar?
Jag har tagit större risker förr i tiden.
- Och ändå står jag här. - Varför har du inte berättat då?
Han är på gränsen till galenskap av inbillat svek.
Jag vill inte se honom knuffas över av bister sanning.
Vad vill du ha av mig?
Det jag redan bett om. Din far lyssnar på dig.
Få honom att ta reson, säg det jag beordrar...
Jag tar inte order från dig!
Du skulle ha accepterat anbudet. Din far dödade dig nästan vid bestraffningen.
Han kanske gör det...
-...när han hör vad du har gjort... - Grip honom!
Upp med dig!
Du rör mig aldrig igen! Eller sprider lögner om mig!
Du kan inte döda mig och föra min kropp från lägret obemärkt.
- Jag är Julius Caesar! - Håll honom mot bordet.
Du är av samma ull som Metellus.
Och måste läras en hård läxa...
...om vem som bestämmer över dig!
Om du säger nåt till nån...
...ska jag berätta om hur den stora Caesar...
...blev tagen som en kvinna...
- Det är vår dag. - När är det inte det?
- Förbered avmarsch. - Det finns fortfarande en strid kvar!
Rom ligger slutligen inom räckhåll!
En sista legion ledd av dåren Arrius...
...är allt som står mellan oss...
...och segern som kommer att bli legendarisk!
För en livstid sen när jag ännu var under taket av Batiatus hus...
...krävde min doctore Oenomaus svar från de rekryter som sökte ära-
-på sanden i arenan.
"Vad finns under era fötter?"
Helig mark! Blött med tårar av blod!
Och den här dagen... blir det Rom som fäller dem!
Ska vi börja?
Ska vi börja?!
Ta fram elden.
Halt!
Sköldar! Höj era jävla sköldar!
- Bakre ställningen är ohotad. - Må det förbli så.
Vi är färre i antal utan Crixus och de som följer honom...
...om Crassus ger sig på oss.
Arrius har fallit!
- Du betraktas som en jävla Gud. - Med Rom skälvande framför dig.
Som Spartacus en gång lovade.
- Rapportera. - Männen är klara, imperator.
Caesar. Hur kommer det sig att du har behandlats så våldsamt?
Jag hamnade i en skamlig dispyt.
- Det kommer inte att hända igen. - Och varför rider du inte?
Jag beordrade honom att leda anfallet till fots, imperator.
Att leva upp till de vanliga männen som håller honom så högt.
Låt oss avsluta det här riktigt, och återvända till jakten på Spartacus.
- De kommer att försöka övermanna oss! - Låt dem tro att de har lyckats-
-och anfall dem från våra flanker!
Du är den obesegrade gallern.
Vi visar dem hur man förtjänar det namnet.
Blås i hornen!
Ta de spjut och svärd ni kan bära! Anfall dem!
Skicka dem till dödsriket!
Far!
Retirera och omgruppera på högre höjd!
Drick mitt jävla piss...
...era romerska fittor...
Caesar!
Deras östra flank har brutits!
Framåt!
De är för många.
Om Crassus faller, kan vi fortfarande rädda dagen!
Crixus!
Nej!
Jag vill inte att du ska dö så lätt, Gaius.
Crixus!
Tysta slynan.
Vänta!
- Är det gallern som vill se Rom falla? - Och hans jävla kvinna.
Besegrade av mig.
Ta ditt svärd. Det har varit i orätt hand för länge.
Han lever än.
- Jag ska korsfästa honom... - Nej.
Jag vill använda möjligheten att skicka ett meddelande till Spartacus.
Så han får veta vidden av sitt misslyckande.
Och det ödet han själv ska genomlida.
Hugg av hans huvud.
Översättare: FRiEND, Incubator, Macchiavelli och Simontax
Text hämtad från www.Undertexter.se